FÖLJANDE BERÄTTELSE ÄR BASERAD PÅ VERKLIGA HÄNDELSER.
Jag anade aldrig vad som kunde finnas ute i skogen.
Vad som gömmer sig i mörkret.
Hej.
Jag trodde att jag drömde.
DENNA BERÄTTELSE INNEHÅLLER SKRÄMMANDE BILDER.
KÄNSLIGA TITTARE VARNAS.
Ser du henne?
Jag trodde inte det kunde bli värre.
Matt!
MIN ROANOKE MARDRÖM
DRAMATISK ÅTERSKAPANDE
Jag varje bikupas drottning.
Jag är elden på varje kulle.
Jag är skölden över varje huvud.
Jag är spjutet i en strid.
Vem om inte jag, är både trädet och blixten som slår ned?
Jag tänkte aldrig på
vad som kunde vara i skogen.
Som gömde sig i mörkret eller...
SHELBY
Eller vad det krävs för att jag ska överleva.
Den här desertören hittades i kanten av skogen.
Med vår proviant från magasinet.
Rättvisan kräver att han straffas för sitt bedrägeri.
Han är endast ett kluvet odjur.
Ruttnade i dyn och gyttja.
Lika oren som sin ruttnande stjäl.
Tala, svin!
Tala!
Låt han renas.
Hjälp!
Fånga henne.
Lee tog henne till sjukhuset.
MATT
När hon vaknade, berättade Shelby en massa...
vilda historier för polisen...
om hur hon blivit vald till människooffer.
De skickade ut en konstapel för att undersöka
men de kunde inte hitta något.
De sa också åt sjuksköterskan och ta några blodprov för att se
om Shelby hade tagit droger.
Hallucinogener.
Hon var nykter.
Jag gillar min teddybjörn.
Jag borde ha varit där och skyddat dig från vad det än var.
Jag är ledsen.
Men jag är här nu.
Och vi kommer hitta en ny plats att bo på, det lovar jag.
Nej.
Jag tror det var bergsmännen.
Det var bara en bluff, de försöker desperat
att skrämma iväg oss, Matt. Se på mig.
Vi kan inte låta dem.
Vi kan inte åka.
Inte när vi har lagt ned alla våra pengar på huset.
Om det var en strid de ville ha,
är det en strid de kommer få.
LEE
Jag kan förstå varför rätten gav Mason full vårdnad.
Vad för slags mor gör det jag gjorde?
Det är min skam och jag avskyr mig själv för det.
Jag ville inte ta henne till huset.
Inte med allt som pågår.
Mamma sa att det skulle vara en bondgård.
Var hönorna och grisarna?
Kom igen, älskling.
Jag försökte få kontakt igen
med Flora, få henne att lita på mig, det där speciella
bandet mellan mor och dotter.
- Hej då, pappa. - Hej då, älskling.
Om jag höll henne inomhus och höll ett öga på henne
skulle aldrig gå bra.
Snyggt.
Är du hungrig?
Jag kommer snart.
Min lilla flicka kan känna sig hemma vart som helst.
Hon kan göra vilken plats som helst till hennes.
Älskling?
Där är du.
Vem pratar du med?
Priscilla.
Hon är min vän.
Jag har hört att det här händer med barn och skilsmässor.
De börjar hitta på saker.
Utåtagerande.
Det gör mig bestört att tro att jag har gjort det här mot henne.
Vad pratar du och Priscilla om?
Eller är det en hemlighet?
Hon ska göra en hatt till mig, precis som hennes om vi hjälper henne.
En hatt?
Hjälpa henne med vad?
Att få det att sluta.
Få vad att sluta?
Hon säger att hon är trött på allt blod.
Vänta här.
Vad tänker din syster?
Hon vill träffa sitt barn.
Du vet hur Mason är...
Hon vill inte ge honom en anledning att hålla sig borta.
Hon tror att jag är full av skit.
Hon vet att du är under mycket stress.
Hon vet att jag inte ljuger.
Hon var i källaren med mig när de där inavlade kom till vårt hus
- och hängde upp sakerna. - Jag vet.
Jag håller med, vi ska inte förlora våra livsbesparingar till dem.
Vi ska slåss.
I alla fall tills vi kan sälja huset.
Är du säker att du vill göra det?
Vi kanske inte har ett val.
God natt.
Jag kände mig skyldig.
Matt visste att jag inte var lycklig där och
jag visste att Lee hittade på historier, det var...
lättare att tro det.
Jag menar...
Alternativet var läskigt.
Någon ville inte ha oss i huset.
Och de försökte se till att vi lämnade det och aldrig kom tillbaka.
Shelby?
- Vad gör du? - Någon är utomhus.
- Vad? - Jag ska gå ut.
- Är du galen? - Nej, jag är förbannad.
Jag tänker inte sitta här och vara rädd.
Shel.
Jag ser ingenting.
Lyssna.
Hallå?
Vem är där ute?
Visa dig själv!
Shel...
Shelby!
Jag vill bara att det ska sluta.
Jag ville att de skulle veta att de inte kunde skrämma mig.
Att vi inte kan bli körda med.
Tusan.
Matt?
Matt!
Shelby!
Helvete.
Shelby!
Man hör om hur människor går vilse i skogen, men...
Det är så snabbt det kan hända.
Matt!
Shelby!
Det här var värre än när vår gräsmatta brann.
Mår du bra?
Det var något demoniskt om det.
Matt ringde polisen och vi visade dem platsen.
Den här gången trodde dem oss.
Tänk om elden spridit sig? Tänk om huset hade brunnit ned?
Hade ni ens brytt er?
Vi har enheter som letar efter Ishmael Polk och hans söner.
Så fort vi hittat dem, ska vi ta in dem för utfrågning.
Utfrågning?
Är det allt ni kan göra?
Så fort de är ute igen kommer de att göra om det.
Vem vet vad de kommer att göra härnäst.
Inget skyddar oss från vedergällning.
Om ni låter dem komma efter oss igen, har vi inget annat val
än att berätta för allmänheten.
Vi lämnar en polisbil på er uppfart, ni kommer ha skydd 24 timmar om dygnet
tills vi vet vad vi har med att göra.
Shelby var tuff.
Jag tyckte nästan synd om polisen.
Men det var på tiden.
Vi kände att vi äntligen kunde slappna av och sova.
Hallå.
Snälla...
Vem är det här?
- De gör mig illa. - Hallå.
Varför låter du dem göra mig illa?
Hallå.
Jag vill inte, snälla sluta.
Ta det och njut av det.
Vad fan är det här?
Vad är problemet?
Margaret vägrar att ta sin medicin.
Vilka är ni?
Är det sant, Margaret?
- Det gör mig dålig. - Sa du emot?
Det gjorde hon.
Du har blivit varnad.
Jag trodde att jag drömde.
Jag måste ha drömt.
M för Margaret!
MIN ROANOKE MARDRÖM
Klockan var tre på morgonen
när ljudet utomhus väckte mig.
Vakna!
Vakna! Det är någon i vårt hus.
Hon sköt...
Jag förstod inte hur någon kunde ta sig in i huset.
Inte med en polis sittandes utanför.
Jag förstår inte.
De var här.
Du måste ha drömt.
Jag började tro att jag led av nån slags neurologisk skada
från attacken i Los Angeles.
Jag hoppades faktiskt det.
Då hade det i alla fall gått att förklara.
Min bror och svägerska fick snabbt ryktet av vara knäppgökar.
Knäppgökar som gillade att falsklarm.
Jag vet att nästa gång kanske polisen inte är lika snabb att svara.
Det händer så mycket konstiga saker.
Det är otroligt hur länge en person kan rationalisera det irrationella.
Är hon redo?
Jag tror det.
Kom.
Hon verkar leka kurragömma.
Flora uppfann sin egna version när hon var tre år.
Det är dags att åka, Flora.
Hon berättade aldrig att vi lekte.
Vart gömmer du dig?
En del av det roliga...
- Älskling. - Vi måste åka.
Gumman?
...var att se hur länge det skulle ta för oss att förstå att hon gömmer sig.
Jag kände mig nostalgisk för en sekund.
- Flora. - Det gjorde vi nog båda.
Jag hjälper dig.
Kom nu, snälla.
Har dig!
Var tog hon vägen?
- Vem då? - Priscilla.
Den lilla flickan i roliga kläder.
Jag erbjöd henne Mandy.
Din docka? Varför då?
Som ett byte.
Så hon inte skulle döda oss.
De kommer att döda oss alla.
Och döda mig sist.
Mason!
Snälla, Mason! Låt mig säga hej då.
- Sätt på dig bältet. - Nej.
Det är ingen fara.
Hon kommer inte tillbaka hit.
Hur kan en åttaårig ens säga det? "Döda mig sist?"
Jag vet inte vad som försiggår här, men hon kommer inte tillbaka.
Oroa dig inte, det är okej.
Det är okej. Lugna dig, snälla!
Snälla!
Jag ringer domaren.
Snälla, pappa.
Det var dagen då jag började dricka igen.
Någon är på nedervåningen.
Ledsen, Shel...
Shelby.
Jag hade sönder din skål.
Det var en olycka.
Har du ens sovit än, Lee?
Vad fan, Lee?
Jag gjorde inte det.
Kom nu.
Ingen av oss trodde henne.
Folk gör konstiga saker när de är påverkade.
Jag har gjort mycket dumt själv.
Men att se henne på det sättet fick mig att öppna mina ögon.
Lee var alltid den starka som tog hand om saker.
Min syster var den stabila i familjen.
Du måste ta dig samman.
Tror du inte att jag vill det?
Jag försöker, jag är svag.
Han får inte veta.
- Jag kommer aldrig träffa min dotter. - Sluta.
Vi kommer på något, oroa dig inte.
Låt mig ta hand om dig för en gångs skull.
Matt! Kan du komma in här?
Vila bara.
Ser du henne?
Jag ser henne.
Matt.
Det är något här.
Jag var stupfull,
men jag visste att Matt hade lämnat rummet.
Jag kände något.
Någon.
Som vakade över mig.
MIN ROANOKE MARDRÖM
Vi visste inte ens vem den lilla flickan var.
Så som hon klädde sig, trodde vi att hon var en medlem
av Polk-familjen.
Vi var oroliga att de satt henne här ute för att lura in oss i en fälla
eller något.
Men vi kände att vad som än pågick i källaren,
skulle vi ta reda på det
tillsammans.
Det var som att någon levt där nere.
Vem vet för hur länge sedan, eller...
hur länge.
Jag fick gåshud.
Flickan ledde inte ned oss dit i en fälla.
Hon ville att vi skulle hitta kameran, men vi visste inte varför.
Vad fanns på bandet som vi skulle se?
Jag är inte vem jag är.
Det här...
är inte vad jag hade i tankarna när jag kom hit.
Men de är krafter här som inte låter mig sova.
De kommer till mig, visar mig hemska saker.
Det blir värre varje natt.
Tills de blir fysiska, se vad de gjorde mot mig.
Jag är för rädd att återvända till huset nu.
Jag är rädd att vad det än är för kraft, vill de döda mig.
Därför bor jag här i källaren, det är kallt, det luktar och...
och trots att det kan verka så, är jag inte galen.
Jag är en akademiker, jag är en författare.
Är det här samma kille du såg i videon i skogen?
Ja.
Det han sa på bandet
lät galet.
Men...
när hans ögon när han berättade historien...
Vi blev helt sålda.
Från början.
Idag är det den 11:e oktober, 1997.
Det här kan bli mitt sista testamente.
Jag vill berätta sanningen,
allt jag vet om den.
Mitt namn är dr Elias Cunningham.
Jag är professor på Radley University.
Jag kom hit för två månader sedan för att forska för min nya bok.
En sann kriminalroman i samma anda som Helter Skelter.
Mina första karaktärer var två sjuksköterskor,
Miranda och Bridget Jane. De var systrar
som inte kunde vara ifrån varandra.
De jobbade på en hemtjänst anläggning i Rochester 1998.
Det misstänktes, men hade aldrig bevisats att de låg bakom
två äldre patienters mystiska dödsfall.
De slutade sina jobb innan de kunde bli anhållna.
De dök upp i North Carolina där de öppnade
deras egna hemtjänst anläggning.
Huset de köpte hade stått tomt i
15 år. Familjen innan, en far, en mor, två döttrar,
hade levt i huset en kort tid innan de
plötsligt flyttade ut och lämnade alla sina ägodelar bakom sig.
De lämnade ingen ny adress, men denna illavarslande historia
skrämde inte mina karaktärer, det kanske fick dem mer intresserade.
Anläggningen de öppnade var billig
vilket betydde ett stort antal sökande, men de hade ett unikt
kriterium för godkännande av ansökande.
De ville ha familjer som var trötta på att ta hand om sina släktingar,
familjer som ville lämna dem någonstans tills de dog.
Men det mest bisarra hade med att göra
den första bokstaven i deras namn.
Namn: Una.
De valde människor och mördade dem.
De använde breven på deras namn
för att stava deras favorit ord.
R
R är för Roger.
Råttgift.
E
E är för Eunice.
M
M är för Margaret.
Jag hittade Mirandas dagbok.
Det som började som en sjuk systerlek, blev snart ett trotsande
mot människor, mot samhället, mot livet själv.
Miranda blev övertygad att varje själ de tog skulle förlänga
deras passion och se till att deras kärlek varade för evigt.
29:e oktober, 1989.
Polisen kallades in för att undersöka anläggningen. Några släktingar
hade blivit oroliga när ingen svarade telefonen på tre veckor.
Bridget och Miranda var borta.
De hittade inte ett enda personligt föremål i huset.
De kallade på FBI och den mexikanska polisen, men systrarna
var försvunna.
Det enda de lämnade kvar var ett oavslutat ord på väggen.
MOR
Mord.
Huset lades upp för försäljning. De försökte göra det presentabelt.
De lade in nytt golv och målade om väggarna.
Men varje gång de täckte bokstäverna och tittade bort,
dök de upp igen.
MOR
Vad Matt?
M för Margaret.
Vad?
M är för Margaret.
Matt.
Vad gör du?
Det är här.
Det är här. Hon sa det, jag såg det.
Vad pratar du om?
MOR
Det verkade... galet.
Kom.
Men allt han sa på bandet var sant.
Bokstäverna på väggen bevisade det.
Och han var inte klar.
Det finns en sann historia om
två sjuksystrar som dödade fem äldre patienter.
Och de flydde landet, de kom undan med mord och jag vet nu sanningen
och jag är övertygad om att de inte lämnade landet.
Något stoppade dem, något hittade dem, innan de kunde
ta sitt sista offer och stava ut 'Mord', inte av polisen,
utan något något ondare än vad de var.
Något här, överallt, i luften, i skogen,
i huset.
Jag har inte satt fot i huset.
På dagar...
Och jag tänker återvända dit, jag tror inte att jag kommer överleva.
Men jag måste se.
Exakt vad det är.
Jag vet att du är här inne.
Visa dig.
Det är ingen fara.
Visa dig!
- Stäng av det. - Vänta.
Vad var det?
Min Roanoke Mardröm.
Vi ville ut, vi ville ha våra pengar tillbaka.
Vi ville ha våra liv tillbaka.
Banken sålde oss huset och de fick ta det tillbaka.
Jag ringde dem och de sa att vi måste gå över våra val.
Inga val?
Såklart vi har ett val, vi kan stämma er för bedrägeri.
Ett par sjuksköterskor dödade deras patienter här,
- under det här taket. - Varför pratar vi om det här nu?
Låt mig förklara det en gång till. När ni la ett bud på huset,
gick ni med på att köpa fastigheten precis som den är.
Alla beslut skulle ha varit tagna när ni höjde handen.
Det hade inte gjort någon skillnad.
Vi fick höra om sjuksköterskorna, googlade deras historia, men det
stämmer inte över med vårt hus.
Varför? För ni ändrade gatuadressen.
Vad försöker ni att dölja?
Ni har skrivit ett kontrakt med banken.
Jag är ingen mäklare. Jag har gjort mitt.
Om ni väljer att sälja, kan vi erbjuda er köpare bra priset.
Vi var fast och vi kunde inte gå tillbaka.
Vi var fast.
Vi kommer aldrig få tillbaka det vi betalade.
Svampfolket hade köpt det om vi bara lät dem veta.
Aldrig.
Jag mår dåligt.
Jag trodde inte att det kunde bli värre.
Men det blev det.
Lee?
När jag såg Lee med Flora.
Kom nu, älskling.
Jag såg min syster begå ett brott.
Jag ville bara träffa henne.
Men där var hon.
Och innan jag visste ordet av, var vi på väg tillbaka till huset.
- Ät något. - Okej.
Lee.
Det är inget vi behöver tala om.
- Vet Mason om det? - Mason...
Kontrollerar inte mitt liv.
Flora.
Gå och gör läxorna i andra rummet så kan du få lite godis också.
Är du full?
Jag skulle aldrig riskera mitt barns liv och köra
med en droppa alkohol i blodet.
Då måste du bara vara galen.
Han ska till domaren.
Han ska se till att jag aldrig kan se henne igen.
Inte efter det här.
Lee...
Du är en polis och tekniskt sätt är det här kidnappning.
Han kommer gå till polisen.
Det här är illa, Lee.
De kanske letar efter henne redan.
Hon är min dotter!
Jag har rätt att se henne.
Du har ett vårdnadsavtal.
Som han försöker bryta.
Ja, Mason, hon är här.
Hon är säker.
Flora gör läxorna.
Jag vet att du är arg, det har du all rätt till.
Nej, blanda inte in dem.
Du vill inte att Flora ska se mamma prata med polisen.
Det var inte av elakhet, hon ville bara träffa sin dotter.
Självklart, vi är här.
Hej då.
Det kommer bli bra.
Han är arg, men...
Jag tror jag lugnade ned honom.
Tack.
Jag är ledsen.
Jag förstår.
Det gör jag.
Jag vet att vad jag gjort var galet.
Ville jag vara på flykten med en åttaårig?
Vända upp och ned på hennes liv, mer så än vad det redan var.
Att gömma henne från sin far, för alltid?
Flora förtjänar bättre.
Låt mig säga hej då till Flora.
Innan han hämtar henne.
Det är rätt sak, Lee.
Hon är i vardagsrummet.
Vi letade i hela huset.
Mitt barn var borta.
Var är du? Flora!
Flora!
Hörde du det där?
Herre...
Översatt av:: Victor Ollén